Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
God morgen, skatt. Sov du dårlig?
- Merkes det? - Det er litt tidlig for det.
Vi har ikke mer melk, Rach. Det eneste som fins er denne soya-greien.
Jeg liker vanilje.
Det er ok. Litt søtt.
Jeg skaffer mer siden. Jeg følte bare ikke for å gå ut I går.
Det er ok, jeg kjøper på veien hjem.
- Hvordan går det med saken? - Duffy?
Klassisk "han sa, hun sa". Det er opp til henne å bevise overgrepet.
Jeg pratet med noen leger som er villige til å vitne om-
-at skaden kan komme fra et fall.
- Enten slo han henne eller ikke. - Å jo, han slo henne.
Jeg må gå.
Hørte du noe fra det bladet om bildene dine?
Ikke ennå.
Jeg burde bare skaffe en jobbe-jobb. Du vet, barnefotografering, minner.
- Jeg føler meg som en sånn snylter. - Du er en god investering.
Hva med at jeg går tidlig, rundt åtte, og vi spiser en romantisk middag?
Vi går til Dividend, prøver lammet. Litt vin, kanskje noen drinker.
Kommer tilbake hit, drikker litt mer vin.
- Vi får se. - Det var ikke et nei.
- Ha det. - Ha det.
Hattemann Mareritt
Hattemann og grå figurer
Jeg er fra Davao City, Filippinene.
Dette er min fjerde video om hattemannen.
Jeg så ham igjen for to netter siden.
Onkel sier at det er et "multo" som betyr spøkelse på tagalog.
Han sier at det var en slektning som kom på besøk. Men det var det ikke.
En slektning ville vært... Jeg vet ikke... Snill.
Denne var ikke I det hele tatt det. Den var slem.
Den var veldig slem.
Scott?
Herregud.
- Hallo? - Hei, skatt. Det er meg.
Jeg har dårlige nyheter. Duffy. Jeg kan ikke fortelle så mye, men -
- la si at han ikke er en fan av avtaler. Jævla bankfolk.
Ok.
Jeg lyver ikke, Rachel.
Jeg har sagt at det ikke skal skje igjen.
- Rach? - Jeg følte likevel ikke for å gå ut.
Jeg vil bare... Jeg vil bare at alt skal være normalt.
Jeg vet det.
Jeg kan lage noe til deg til du kommer hjem.
- Har vi noe annet enn tusen krydder? - Vi har pasta. Tror jeg.
Det lyder perfekt.
- Ok. Vi ses senere. Ha det. - Ha det.
Herregud, DJ-en. Jeg er... Det var helt og holdent min feil.
Cotton Eye Joe burde aldri spilles I bryllup. Langt mindre tre ganger.
Fryktelig.
- Ikke like ille som... - Onkel Murray.
Jeg trodde han skulle være en god taler.
Vi spurte ham fordi hva-heter-hun, døde.
- Michelle. - Ja, tre år siden. Gå videre, Murray.
Ikke rart at vi ble så fulle.
Jeg vet at vi giftet oss raskt, men jeg visste med en gang. Du var den rette.
Jeg er trøtt. Håper du likte maten.
Vent.
- Hvordan er ryggen? - Den har vært dårligere. Og bedre.
- Kanskje jeg kan hjelpe til. - Ikke I kveld, Scott.
Bare en massasje. Kanskje Señor Magiske Hender kan være til hjelp.
- Det var en fæl en. Føler du det? - Ja.
- Skal jeg løse den opp? - Ja.
Pust.
Hvordan føles det? Bra?
- Hva? Hva er det? Hva står på? - Jeg kan ikke gjøre dette akkurat nå.
Jeg har sagt det flere ganger enn jeg kan telle. Jeg er lei for det.
Jeg kan ikke gjøre dette.
Du blir ikke... Vi blir ikke yngre, og jeg vil starte familie.
- Hva er det du sier? - Jeg vil starte en familie med deg.
Jeg vet ikke hvordan jeg kan godtgjøre deg, men jeg vil at vi skal være ok.
Jeg trenger bare litt tid. Ok?
Ok. Jeg venter til du er klar.
Mannen I hatten-Folklore
Hattemann Mareritt
Hattemann Hallusinasjoner
Rachel! Rachel! Det er meg! Det er ok! Det er ok.
Se på meg. Se på meg.
Scott? Han var her.
- Hvem var her? - Han var her. Han var på soverommet vårt.
- Og... - Rachel, det er ingen her.
- Det var hattemannen. - Hattemannen?
- Han var her og han hadde en kniv. - Ok.
Vær så snill, tro på meg. Vær så snill.
Det er ok.
Før 2008 hadde jeg aldri engang røykt gress. Eller villet.
Men siden var jeg med I en bilulykke. En fyllekjører.
Jeg var ganske skadet og det gjorde vondt, så jeg fikk Vicodin.
Jeg gikk på det I kanskje to-tre måneder. Så tok resepten slutt.
Ikke at apotekeren min eller noen andre la merke til det.
Jeg ble fuktig og kald.
Så kjempevarm. Svett.
Hjertet mitt ruste -
- og hele verden svevde av sted. Som om jeg holdt på å dø på ordentlig.
Jeg ville så klart ikke føle sånn igjen, så jeg skaffet Vicodin på gaten.
Og så heroin. Hva som helst.
- Hvordan var møtet? - Kjør.
Takk.
- Jeg tror jeg har funnet det ut. - Funnet ut hva?
- Hallusinasjonene dine. - De er ikke hallusinasjoner.
- Hør på meg... - De er ikke hallusinasjoner.
Han er virkelig. Jeg kjenner ham I rommet.
Jeg var utro mot deg. Hvor ser du hattemannen?
I soverommet. Der jeg bedro deg. Det er ditt underbevisste.
Jeg forstår. Jeg har ikke tilgitt meg selv heller.
Men det er ikke noe å uroe seg for.
- Jeg er ikke den eneste som ser ham. - Jeg vet det. Jeg så det.
- Du så hva? - Jeg sjekket din netthistorikk.
- Snoket du I datamaskinen min? - Undersøkte.
- Det er overgrep mot privatlivet mitt. - Kom an, det fins ingen hattemann!
Det er en vanlig hallusinasjon koblet til søvnparalyse.
Det skjer under REM-søvnen så at du ikke gjør noe galt når du drømmer.
Iblant, spesielt under stressede perioder, stoffmisbruk -
- våkner hjernen før kroppen og drømmene blir ført videre.
Han kommer ikke bare hit eller når jeg sover, så jeg vet ikke hva jeg skal si.
- Jeg prøver bare å hjelpe. - Ikke gjør det.
- Scott? - Kan jeg få filene på Malcolm-saken?
Alt materiale som kan være til hjelp. Nevrologijournaler. Alt.
- Ja da. - Bra. Takk.
Er ikke den saken avsluttet?
Mental instabilitet som forsvar er jussens siste minuttsjansing.
Ingen problemer.
Jeg kjøpte disse til deg. Det holder en måned.
Denne tingen du har sett... Jeg vet hva du sa, men jeg tror jeg vet.
- Jeg trodde det var søvnparalyse. - Jeg også.
Men det er et veldig misforstått fenomen.
Når folk prater om søvnparalyse gjentar de bare det andre idioter har sagt.
Men hallusinasjonsaspektet er rimelig.
Jeg hallusinerer ikke. Det er ikke I fantasien min.
Nei, det er det ikke. Hallusinasjoner er helt annerledes.
- Det er umulig å skille dem. - Jeg kan.
Lurer du ikke på hvorfor han ikke har ansikt?
Jeg har oppdaget at det fins en del I hjernen som kjenner igjen ansikter-
- og som jeg antar er inaktivt når du hallusinerer.
Problem løst.
Jeg setter pris på din hjelp, men jeg er ikke en av klientene dine.
Nei, du er kona mi og jeg bryr meg om deg. Hvordan andre ser på deg.
- Hva prøver du å si? - Hold deg til sånt som folk kan forstå.
Jeg henter deg åtte?
Mor døde da jeg var veldig ung. Det er mitt tidligste minne.
I begynnelsen var det bare... skygger.
Jeg husker at jeg var åtte eller ni... da jeg så dem-
- ruse fram og tilbake I øyekroken. Når jeg fokuserte på dem, forsvant de.
Da jeg ble eldre begynte han å komme.
Jeg prøvde å fortelle det til far, men... han trodde ikke på meg.
Til slutt kunne jeg ikke sove. Det kan jeg fremdeles ikke.
Jeg tror ikke på spøkelser eller en gud.
Men dette handler ikke om tro. Dette skjer meg.
Det er virkelig.
Takk, Rachel. Det var veldig spesielt av deg å dele det med oss.
Så... hvem vil være neste til å prate?
- Hei. - Hei.
- Det var interessant. - Det er bare noe som skjer meg.
- Jeg skal gå. - Vent.
Jeg mente ikke å fornærme deg. Ikke latterliggjøre deg heller.
- Hva var det da? - Hør, jeg tror ikke at du er gal.
De andre gjør sikkert det, men... ikke jeg. For jeg vet bedre.
Mannen du så er en skyggeperson. De er skyggefolket.
- "De"? Fins det flere enn en? - Muligens uendelig.
De har dukket opp I all tid.
Den eldste er et australsk hulemaleri fra 5000 år før Kristus.
Kristendommen, islam, buddhismen. Alle har forklaringer.
Det var ikke før informasjonsalderen vi forsto hvor vanlige de er.
Å se skyggefolket før I tiden var uvanlig.
Bare veldig forstyrrede mennesker så dem. Men...
Bare...
I dag øker deres nærvær. Ikke bare fordi vi blir flere-
-men på grunn av vår kunnskap om dem.
Jeg kan vise deg mer, men ikke her.
La meg gjette. Jeg må bli med deg hjem?
Ja. Det er der alt fins.
- Og du prøver ikke få meg til sengs? - Nei. Selvsagt ikke.
Vent. Er det engang en mulighet?
Jeg er utenfor
- Ok, vi burde gå ut bak. - Ok.
Føl deg som hjemme. Mitt hjem er ditt hjem.
- Vil du ha noe? - Ja. Jeg tar en øl.
- Jeg har bare vann. - Vann blir bra.
Toppen.
Som sagt, stringteoretikere tror at universet består av ti dimensjoner.
Seriøst?
Det er vanskelig å forstå siden vi er tredimensjonale.
Vi ser tre dimensjoner: framover- bakover, venstre-høyre, opp-ned.
Det betyr ikke at det ikke fins andre vi ikke kan se. Her.
Forestill deg at du er en todimensjonal person.
Du har to akser; framover-bakover og venstre-høyre, men ikke opp-ned.
I din todimensjonale verden, som et punkt-
- vil være fanget I denne ruten for I alle retninger fins linjer.
Du har aldri tenkt på å se opp fordi det fins ikke noe opp. Du er fanget.
Men... hold pennen. Hvis du blir tredimensjonal...
Det er slik de beveger seg så raskt. Det er så de dukker opp fra ingensteds.
Det er bare en mulighet.
- Så hva vil de ha? - Sannsynligvis sjelene våre.
Jaså? Jeg som begynte å bli redd. For hva da?
Mat, energi.
Du har ingen anelse om hvor enorm deres innflytelse er. De påvirker alt.
Akkurat som vi oppdretter kveg og griser I låver-
- blir vi oppdrettet I en låve av falske forhåpninger, drømmer, skam, hat.
Er det slik jeg lyder når jeg prater om det? Jeg har aldri blitt kalt gal før.
- Vi er ikke gale. - Det holder, ok?
Jeg gikk for langt. Jeg vet hvor vanskelig dette er, men -
- jeg vil at du skal vite sannheten.
- Det lyder ikke som sannheten. - Jeg vet det. Tro meg, jeg vet det.
Vet du hva? Hallusinasjoner begynner å virke ganske rimelig.
Og du... Du er gal.
Det fins medisiner som kan hjelpe mot dette.
Gå til en lege. Eller to. Det er min plan.
Jeg har gått til leger. Mobilnummeret mitt.
I tilfelle du trenger å få tak I meg.
Du er ikke trygg! Du er aldri trygg!
Ring meg!
Jeg ventet I to timer. Jeg var urolig.
Jeg er lei for det, jeg gikk ut med noen venner.
- Jeg burde sagt noe, jeg glemte det. - Samme det. Det er ok.
God natt.
Våkn opp, murmeldyr.
- Ånden din stinker. - Jeg vet. Jeg åpnet den fine whiskyen.
Som å drikke et askebeger.
Hør, jeg er lei for at jeg var gretten I går kveld.
- Burde du ikke være på jobben? - Jeg skulker.
Men... hva med Duffy da?
Han slår I vegger I noen dager. Det er likevel billigere enn meg.
Jeg har et stående tilbud fra Jim Barney. Den andre partneren.
Vi traff ham og kona hans ved jul. De kranglet.
- Så pinlig. - Ikke sant.
Uansett, jeg har et tilbud om å få låne deres hytte.
De bruker den ikke om vinteren. De sier at det er vakkert, fredelig-
- bølgende åser. Perfekt for fotografering.
- Er du sikker på dette? - Ja. Absolutt.
Hva sier du?
Jeg elsker å fotografere naturen. Det er vakkert og autentisk.
- Ok. Det høres moro ut. - Toppen.
- Når drar vi? - Så snart vi har kledd på oss.
- Noen ønsker? - I kveld skal vår gjest prate om...
Nei, det er bra.
Hvem skal dele I kveld? Er det din kveld I kveld, Tony?
Nei.-Du da, William?
- Jeg? - Ja, du har ikke pratet ennå.
Ja, ja da. Jeg har noe å... noe å dele.
Hei, mitt navn er William og jeg er ikke avhengig av noe.
Jeg er bare en del av noen multidimensjonale skapningers offer.
Jeg er ikke en vanlig sau. Jeg... skal bare bytte analogi.
Jeg lurer på hvordan jeg kan være det eneste sauen som forstår-
-at gjeteren oppdretter oss til hva?
Å elske? Å pleie? Å kjæle?
Nei! Vårt kjøtt og skinn er det han vil ha.
Idioter. Jeg beklager, men gjeteren kommer etter vårt kjøtt og skinn-
- og dere vet ikke engang hva jeg prater om.
Det er det viktigste dere har og det betyr ingenting for dere.
Jeg skal bare... Hvorfor skriver du?
Ok, forestill dere at dere er todimensjonale... skapninger...
Dere har to akser...
Ok, ok. Dette kan også funke.
Forestill dere at pennen er en linje og at du bor I papiret og...
Faen også.
Gjeteren er en trollmann som har hypnotisert flokken, dere, til å tro-
- at dere er udødelige og at det er ufarlig å ta deres kjøtt og skinn!
Faktum er at det blir behagelig, for han er den største mesteren I verden!
Noen av dere har han lurt til å tro at dere er løver, mennesker-
-og til og med trollmenn.
Men det er dere ikke.
Jeg kan ikke forklare det enklere.
Dette blir bare bedre og bedre for hver uke.
Naturen. Vakkert, hva?
- Syns du ikke at dette er skummelt? - Kunne ikke vært tryggere.
Med mindre det ikke fins bjørner. De eter hodet ditt som en løk.
- Hold opp! - Løk.
- Jeg tok iallfall med denne. - Toppen.
Dette ser virkelig ut som et sted som er hjemsøkt.
Skulle dette hjelpe mot marerittene mine?
Jeg tenkte at det kunne bli hyggelig. Bare vi to.
Alene. I en skummel hytte.
Jeg kommer til å få panikk.
Godt jeg ikke tok med min luftpistol for å åpne kasser.
- Svin! Hvor er lysbryteren? - Strømme kommer og går her.
For det meste går.
- Du skulle ikke fortelle det? - Da hadde du kanskje ikke villet komme.
Jeg blir mer og mer ivrig for hvert minutt som går.
Jeg tenner noen stearinlys.
Akkurat som før I tiden. De har til og med en vedfyrt komfyr.
Tenner den med en fyrstikk istedenfor med en sånn greie.
Dette stedet er toppen.
Uttrykket er "Komme bort fra alt." Ikke fra en del av det.
- Du tok med telefonen og dataen din. - Noen ting kommer man ikke unna.
- Der! Hva er det? - De er en grammofon.
Foreldrene mine hadde en. Det var min mammas yndlingsting.
Original-TV-en.
Jeg syns, og det er bare min mening -
- men jeg syns at disse tonene går an å danse til.
- Scott... - Kom an. Det er bare vi to.
Glem alt.
- Herregud! - Hva, jeg kysset bare halsen din?
Nei, det var...
Hva? Dette? Er dette din hattemann?
Nei, det var noen... Jeg vet det... Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke lenger.
Vet du hva? Jeg sjekker rundt. Ok?
- Det kan være noen. - Fiskeknuser. Uovervinnelig.
Scott...
- Det var ikke morsomt. - Unnskyld. Det er ingen der ute, ok?
Men jeg fant sikringsskapet.
- Unnskyld. - Det er ok.
- Vi glemmer alt. Hvor var vi? - Nei, ikke I kveld.
- Virkelig? - I morgen.
Ok. Greit.
Scott?
Ja?
Takk. Det er nok ikke varmt vann ennå så det hjelper min slitsomme situasjon.
- Hvordan er ryggen din? - Hva mener du?
Du sov på gulvet. Man gjør vanligvis ikke det om man ikke har vondt I ryggen.
Jeg ba deg gå til osteopaten.
Jeg husker ikke at jeg sovnet. Jeg må ha vært trøtt.
Er du sulten?
- Vil du ha? - Jeg tar noe om en stund.
Kom an. Jeg får aldri lage mat til deg mer.
- Ingen Rohypnol. På min speiderære. - Jeg er bare ikke sulten om morgenen.
Nå er vi på ferie.
- Jeg fester ikke. Det er... - Medisinsk. Jeg vet det. Jeg kjøpte det.
- Jeg går ut og fotograferer litt. - Høres bra ut.
Jeg går kanskje og fisker. Prøver å fange litt middag med fiskeknuseren.
"Trodde du at du skulle slippe unna gamle Scotty?"
Skitt.
Jeg slåss mot beistet I flere timer.
Han år faktisk en ferskvannshai mens jeg hadde ham på kroken.
- Vet du hvordan man gjør det? - Fileterer en fisk?
Hemmeligheten er å begynne ved bekkenet-
-og gå opp mot hodet.
Har du det morsomt?
Jeg er vanligvis ikke så nær maten min. Fiskepinner føles ikke like slemt.
Er det det du vil gjøre med meg?
- Filetere deg? - Nei. Du vet. Inn og ut.
Seriøst? Som at det ikke fins noen forskjell mellom sex og filetere fisk?
Hva... Sex er...
Jeg vil ha en familie. Jeg vil ha en sønn eller datter eller begge deler.
Å lære ting. Å se bli bedre på ting.
- Vil ikke du det? - Herregud.
- Hvorfor giftet du deg med meg? - Hva? Kom an.
Seriøst, jeg er så ødelagt. Jeg tror at jeg forfølges av en jævla hattemann.
Han er overalt. I soverommet vårt. I hodet mitt. Hva er galt med meg?
Kom an.
- Hvor skal vi? - Vi skal til bunns med dette.
Kan du vaske hendene først?
Detaljene. Jeg vil vite detaljene.
- Du vil tro jeg er gal. - Vi passerte det for lenge siden.
Fortell.
- Hva er poenget med dette? - Vi stiller ham for retten.
- Hva? - Hattemannen.
Jeg trodde vi var her for en behagelig konversasjon om mareritt.
Eller så kan vi prate om noe annet enn egoet ditt.
- Men jeg tok med mapper og alt. - Da så.
7,5-centimetere. Akkurat som de store barna har.
- Ok, ja da. Kjør på. - Ok.
- Ærede dommer... - Hva er dette?
Mine ekspertuttalelser. Bevis til dommeren.
Jeg tror at svaret har å gjøre med cerebral lateralisering.
Bla til Persinger. Utdraget av "Neuropsykologisk basis for gudstro."
Han trodde at selvfølelsen vår-
- var delt opp I mellom den høyre og venstre hjernehalvdelen.
Når kommunikasjonen avbrytes, tolker den dominante venstre siden-
- den høyre som en annen, et opplevd nærvær I den temporale delen.
Iblant er den fornemmelsen bra, som en engel. Iblant ikke så bra.
Det er underlig for jeg har ikke sett mange engler.
Hvis dommeren blar til side åtte.
Det som løfter Persinger er at han fikk det til å skje.
Hvordan det? En seanse?
Han festet elektroder til en motorsykkelhjelm kalt "Gudehjelmen."
Ser det ut som om jeg bærer en sånn?
Nei, men jeg ser at du bor I en by fylt av elektroniske apparater-
- som sender ut millioner av elektromagnetiske felt.
Kanskje du er mer mottakelig for det. Det er en menneskeskapt drøm.
Aktoren har ikke mer å tilføye.
Hvorfor bare se engler eller demoner? Hvorfor ikke læreren min I tredje?
Avvises. Nå spiser vi.
Dropp den 1776 Bayern-dritten.
Illuminati har eksistert siden det antikke Egypt.
Babylon, Babylon. Og hør, det er ikke bare Stonehenge.
- Ferdig? - Ja. Takk.
- Jeg tror jeg er litt overforfrisket. - Hvem skulle trodd det? Fisk og vodka.
- Vodka og fisk. - Vodkafisk.
Jeg liker dette.
Jeg liker å drikke. Jeg forstår dragningen.
Jeg liker mangelen på smerte. Gress hjelper, men er ikke det samme.
Nei.
- Jeg liker å være normal en stund. - Når du er høy?
Hva tenker du på? Akkurat nå?
Hva ville være den perfekte måten å dø på?
Å jages utfor et stup av en gjeng toppløse kvinner.
Monty Python fastslo det.
Tenk på monarksommerfuglen.
Jeg leste et sted at de flytter I store grupper over hele USA.
Mye lenger enn en sommerfugl egentlig klarer.
- Hvordan kommer de seg dit? - Nye sommerfugler.
Når de har tatt gjennom landet er det en helt ny gruppe.
Ingen av de opprinnelige sommerfuglene klarer seg.
Høres ut som en forferdelig deal.
Bare om du visste. Jeg tror alle sommerfugler trodde de skulle klare det.
Og de var lykkelige under hele reisen.
Men tenk om du visste at du ikke skulle klare det.
- Jeg ville sluttet å fly. - Ja, jeg også.
Og snart ville det ikke finnes noen sommerfugler.
- Jeg vil lage sommerfugler. - Scott...
Jeg er så trøtt.
- Jeg tror deg ikke. - Det er jeg.
Den vanskelige delen med å være et geni er at du kan overbevise deg selv om alt.
Selv at jeg pines?
Iblant gjør du hva som helst for å unngå å være sammen med meg.
Selv om det innebærer alt dette.
Du forstår ikke. Jeg vil, ok?
- Jeg bare... - Nei, det vil du ikke.
For hadde du villet, så hadde det hendt.
Hvis du vil røyke gress venter du ikke I tre måneder. Du bare gjør det.
Du aner ikke hva jeg går gjennom.
Du kan lese om det, men du forstår ikke. Og du burde takke Gud for det.
Jeg sverger. Jeg forsøker virkelig.
Dette ekteskapet er som en avstemning om hvor god jeg er som ektemann.
Jeg elsker deg alltid, men du elsker meg bare iblant.
Jeg ønsker at det hadde vært annerledes. Jeg ville gjort hva som helst.
Jeg elsker deg, Scott.
- Du er en løgner. - Jeg sverger.
- Bevis det. - Nei, Scott. Ryggen min.
Du kommer til å like det.
Herregud. Herregud.
Herregud.
- Hallo? - William...
Jeg kommer over.
- Hva er dette? - Kamille.
Tenkte at det kunne kamille ned nervene dine.
Takk. Jeg visste ikke hvem jeg skulle ringe.
Jeg er glad du gjorde det.
Litt ukjente fakta. Det går an å fotografere våre venner, skyggefolket.
Vanligvis må man se nøye, de er ofte veldig forvrengt.
- Men det jeg så I bildene dine... - Bildene mine? Stalker du meg?
Stoff og depresjon er veldig effektive måter å invitere dem på.
Om jeg vil ta et bilde av dem må jeg gå dit de er og... det er deg.
Det er ikke sant. Jeg forstår ikke. Han var der. Jeg sverger.
Jeg tror deg. Det skjer I bildene mine også. Jeg ser ham og så...
Vi er kanskje I samme båt. Jeg er den gale kapteinen og du er styrmann.
- Du er ikke gal. - Nei, vi er.
La meg bare få forsøke å forklare alt dette.
Jeg lytter.
- Hva skiller oss fra dyrene? - Motsatte tomler.
Det og bevisstheten. Selvbevissthet.
Å vite at vi skal dø. At vi en gang I framtiden ikke kommer til å eksistere.
Men det er ikke bare evolusjonen. Noe gjorde dette mot oss.
- Akkurat som sommerfuglene. - Hva?
Strakte skyggefolket seg bare inn I hodene våre og la I mer hjerne?
Mer eller mindre.
Det er ikke mer komplekst enn at vi genmodifiserer denne pæren-
- så den blir større, grønnere og saftigere.
En pære skal ikke se ut sånn.
Det er ingen pære, det er en squash.
Den er fremdeles ganske stor.
- Hvorfor skulle de gjøre seg umaken? - Det er her vampyrer kommer inn.
- Å gud... - Bare hør.
Skyggefolket lever på vår elendighet, vår smerte.
Sju milliarder arbeider som slaver for ingen penger, ingen kjærlighet.
Bare en fåtall lykkelige drar inn flere idioter-
-som prøver å glemme at de skal dø.
Vampyrer har ikke alltid vært undertøysmodeller som glitrer.
De bygger på historiske anekdoter med bloddrikkingen som en forskjønning.
For det er vanskelig å forklare hvordan noe kan drikke sjelen din.
Jeg begynner å forstå hvorfor jeg tar medisiner.
- Som er verre enn en seanse. De... - Avstumper sansene mine?
Du høres ut som en skolerådgiver som leser fra en brosjyre.
Jeg skal være veldig tydelig.
Jeg tar ikke medisiner på grunn av noen sjeleetende vampyr.
Jeg har en serotoninubalanse som forårsaker depresjon.
Som en mørk sky. Det er alt.
Ikke noe av det du sier hjelper meg å forstå. Jeg er bare forvirret.
- Beklager. Jeg er dårlig på dette. - Det er greit.
Det er ikke greit. Det blir aldri greit så lenge mennesker lukker øynene.
Rachel?
Hun tok bilen min.
Sally, det er meg, Scott. Du må komme og hente meg.
- Hvorfor er du så inne på dette? - Fordi jeg også har sett hattemannen.
Det er utrolig hvordan folk prøver å bortforklare dem.
Hvor jeg enn dro besøkte jeg bokhandler, bibliotek, mystikere, medisinmenn.
Da jeg var I Liberia traff jeg en enslig gammel kvinne.
Familien hennes hadde blitt slaktet I krigen.
Vi ble venner og dagen jeg reiste ga hun meg denne.
- Den er 300 år gammel. - 250, pluss, minus noen år.
Hvordan vet de hvordan en hatt eller trenchcoat ser ut?
Velkommen til den virkelige versjonen av virkeligheten.
Ingen har noensinne trodd på meg før.
Unnskyld meg. Jeg er så...
- Jeg må tilstå noe... - Det var første gang?
- Nei. Virket det sånn? - Nei. Jeg bare...
- Hva er det? - Det lyder kanskje sprøtt, men...
Jeg tror jeg elsker deg.
- Har du noensinne vært forelsket før? - Ja... Jeg tror det. Ja.
- Hvis du ikke vet, har du ikke det. - Ok.
- Elsker du mannen din? - Jeg gjorde det.
- Hva er det? - Jeg har en ide.
Drømmene dine. Jeg tror de forteller noe. Eller vil gjøre det.
Uansett, jeg syns at vi prøver.
- Prøver hva? - Å gå inn I dem.
- Inn i... Inn I drømmene mine? Hvordan? - Hypnose.
- Jeg tror ikke... - Jeg har gjort det før.
Det gir oss kanskje noen svar.
Vi har alt ligget sammen, så det kan ikke være derfor du vil hypnotisere meg.
Det er ikke engang mulig.
- Ok. - Ok.
Hei, jeg ser etter Rachel Darwin. Har du muligens sett henne?
- Dessverre ikke. Ikke de siste gangene. - Ok.
Er det noen andre som mangler som pleier å være her?
Ja, en kar som heter William. Rachel gikk med ham for noen kvelder siden.
Takk.
- Du vet ikke hvor jeg kan finne ham? - Beklager, jeg kan ikke si det.
Det er fødselsdagen hennes-
- og jeg har en leilighet full av folk som vil overraske henne.
Jeg er lei for det.
Du mistet noe.
Vel, det er ikke AA.
- Du er en stjerne. - Ja, det er jeg.
Jeg vet ikke. Er det sikkert at du ikke skal gjøre noe skummelt?
Jeg hater å kalles skummel.
Nei, jeg kan ikke tvinge deg til noe. Du må ville bli hypnotisert.
- Har du blitt hypnotisert? - Jeg er det akkurat nå som forberedelse.
Det er som når man kjører til et kjent sted og man soner ut litt-
- og siden lurer på hvordan man alt har kommet til et visst sted.
Har du noe svart og skinnende som du svinger? Eller er det bare på film?
Nei, men jeg foretrekker en annen metode.
Er du bekvem? Dette er fremst en øvelse I å slappe av.
- Ja, jeg er bekvem. - Godt.
Len deg tilbake, sett sammen knærne og fokuser på midten av pannen min.
Bra. Legg hendene dine I mine og press nedover så hardt du kan.
Øynene på pannen. Bra.
Stav navnet ditt. Baklengs.
L... e... h... c...
Sov.
Du er nå dypt avslappet, men kan gå lenger.
Føl deg selv slippe taket. Kjenn kroppen din smelte ned I stolen.
Nakken din er en vannsøyle som holder hodet ditt på plass.
Vi går dypere, hele veien ned mot et varmt, trygt sted I bunnen av en trapp.
Et trinn ned, du er så avslappet. To, bra.
Tre trinn ned, går dypere og blir mer og mer avslappet.
Fire, bra. Nå fem, bra.
For hvert trinn blir du mer og mer avslappet. Seks.
Sju trinn, bra. Bare tre til. Du er kjempeflink.
Åtte, fantastisk. Ni, du er nesten der. Bare ett trinn til og ti.
Du er på bunnen. Du klarte det. Det fins en dør.
Det siste du trenger å gjøre for å nå det trygge stedet, er å åpne den.
Rachel?
- Er du der, Rachel? - Ja. Ja, jeg er her.
Hvor er du?
Jeg er utendørs.
- Kan du beskrive det? - Det er kaldt.
Fuktig.
Jeg hører fugler.
Jeg kan høre musikk. Jeg er ikke sikker på hvor den kommer fra.
- Fortell hva du ser. - Jeg ser noe I en lysning.
Jeg ser det...
Jeg er gravid.
Det går ikke så bra.
Jeg rygger ut. Tilbake til skogen.
Jeg er tilbake I lysningen. Ikke be meg om å gå tilbake.
Det skal jeg ikke. Se mot veien du kom fra.
Ok. Ok.
Se I den motsatte retningen.
- Jeg vil at du går I den retningen. - Ok.
Det er mitt gamle hjem. Mine foreldres hjem.
Interessant.
Jeg går opp trappen.
Mor er her.
- Prøv å prate med henne. - Mamma?
Mamma?
- Hva er det? - Han er der.
Over moren min. Jeg må ut herfra.
- Jeg er I leiligheten din. - Ok. Ja, det er du, men...
Jeg vet det. Jeg ser deg, meg og oss.
- Er du her? - Ja.
Ja.
- Hvor mange fingre holder jeg opp? - Tre.
Morsomt. Én.
Ok, på et vis astralprojiserer du. Jeg skal vekke deg.
Nei. Vent.
Han er her, William. Han er her.
- Hva? Hvem er? Hattemannen? - Ja, hattemannen.
- Hva? - Han er I rommet med oss.
- Hvor? - Han står I hjørnet. Ser på oss.
- Hva? - Han står rett bak deg.
Rachel. Du skremmer meg.
Herregud. William!
Våkn opp, våkn opp. Kom an. Våkn opp. Kom an. Det er bare en drøm.
Våkn opp, våkn opp, våkn opp, våkn opp.
Kom an.
Du forstår vel hva som kommer til å skje.
Du får ingenting.
Kom an.
Det er best at du blir vant til dette drittstedet.
Det er der du skal bli. For alltid.
Vet du hvorfor? Fordi du er en løgnaktig, utro liten hore.
Våkn opp. Kom an, kom an. Våkn opp.
Våkn opp, våkn opp, våkn opp.
Du får ingenting.
Det er bare en drøm.
Man kan ikke dø I en drøm.
Det er din eget feil.
William. Nei.
Nei.
Nei, nei, nei dette kan ikke skje. Nei, det kan ikke skje.
Dette er bare en drøm. Våkn opp, våkn opp, Kom an, våkn opp.
Skitt.
Scott!
Jeg tenker på...
Jeg antar at det jeg prøver å si er...
Vi er kanskje bare for ulike. Vi har det kanskje bedre fra hverandre.
En ting vet jeg sikkert, og det er at vi må prate.
Om framtiden. Vår framtid. Om det skal bli noen.
Men for at det skal skje, må du åpne døren.
Som et bevis på velvilje, vær så snill, Rachel, åpne...
Er det det du har å komme med? Selvmord? Hun og hennes mannlige venn?
Si om du spøker. Vi har naboer som har fortalt om et stort oppstyr.
Du påstår at du går inn I leiligheten og finner dem begge oppskåret med hva?
Hva var det? Å ja, samme type kniv som vi fant I bilen din.
Utrolig. Du er en forsvarsadvokat. Helt utrolig.
Du er et monster. Og dit du skal... Du kan forvente et helvete.